Traducerea și adaptarea Richard Nasta
"Un băț mare. Câteodată un lanț de fier."
Unde?
"Pe spate."
E rău? Sângerează?
"Câteodată."
Și stăpânul lui îi face asta?
Este în regulă. Spune-i că sunt de la ziarul The New York Times.
Vreau să te ajut. Dar nu pot dacă tu nu mă ajuți.
Cred că vrea...
Știu ce vrea.
Vezi bancnota?
Poți s-o ai. Însă doar după ce am terminat.
Din nou.
Stăpânul lui de la plantația de cacao se ocupă de bătăi?
"Da."
Și părinții lui sunt morți?
"Nu." Spune că trăiesc în oraș.
Atunci părinții lui sunt morți.
Da, așa cred.
Așteaptă.
Poți să-i ceri să-și dea jos tricoul, să-i pot vedea spatele?
Spune-i că trebuie să facem o poză pentru ziar.
E-n regulă.
Eu sunt.
Mike Finkel de la The New York Times.
Scuză-mă.
- Vorbești engleză? - Putin.
Nu mă descurc. Acceptă monede, nu?
Așa, cred, da.
- Uite. - Ai reușit.
De ce aprind lumânări?
Ca oamenii să meargă-n rai?
Nu sunt catolică.
- Ești nemțoaica? - Da.
Ce te aduce în Mexic?
Soarele.
Da.
Pe tine?
Sunt un jurnalist.
Jurnalist? Super.
Da. În fine, e doar o slujbă.
Care-i numele tău, dl Jurnalist?
Al meu?
Mike Finkel, de la The New York Times.
- Lena. Încântată. - Asemenea.
10 minute, Mike. Trebuie să termini.
Mă ocup de asta. Măresc cu 250$.
- Pe bune? - M-ai auzit. 250$.
Nenorocitul.
Cât timp o să rămâi aici, Mike?
Doar pentru o seară. Am venit să mă asigur că nu mă înlocuiesc din nou.
Unde m-au trimis? În nenorocitul de Hilton.
- Super. - Da. E un circ acolo.
- Cer și eu. - Da.
În hotelul în care am ajuns eu, a ajuns un tip de la Reuters,
doi de la Le Monde și acel Kwiatowski de la CNN.
Întorc cartea. As de inimă neagră.
- 500$. - Nu cred.
- Mike? - Imediat.
- Am nevoie de dovezi. - Nu, nu ai.
Toată chestia-i murdară.
Oamenii mor de foame pe coastă și la o distanță de 321 de km,
totul este roz și frumos.
Dar ce le pasă? Din ceea ce-i privește,
primesc o cutie de țigări de la Gaddafi de Crăciun.
Știi ce vreau de Crăciun? 6.000 de cuvinte.
Jucăm poker sau ce?
Popă de verde.
Aici, fricosule, fricosule.
- 750$. - Are nenorocitul de popă.
- Mă retrag. - Suntem gata să bem în centru?
Haide, Mike, arată-ne. Ai popii, nu?
Nu trebuie să-ți arate. Te-ai retras.
Haide, arată-ne.
Eu?
- N-am nimic. O pereche. - Vai de...
Pe bune?
Poate cineva să mă ajute să număr toți banii ce i-am câștigat?
Tu plătești pentru băutura în această seară.
Mamă.
L-ai citit?
Să-l citesc? Ce crezi? Îl înrămez.
Pe bune. Nu trebuie să faci asta.
Ce? Sunt cel mai mare fan.
Mike, 9 articole principale în 3 ani.
- Zece, dar cine le ține socoteala? - Noua, zece, nu contează.
O să-ți iei o zi liberă acum?
Nu, de fapt merg la birou acum. Marcus și Karen vor să mă vadă.
Pe bune? De ce oare?
N-am nicio idee, dar am o idee că rimează cu Smulitzer.
- Aș vrea să fiu acolo cu tine. - Dacă locuiai aici, ai fi fost.
Știi că nu pot. Vino acasă repede.
- Bine. Te iubesc. - Și eu te iubesc.
- Ce faci? - Omul meu.
Nu vreau să te deranjez cu asta,
dar Marcus a primit un apel de la Salvează Copii pentru articolul tău.
Cel despre plantația de cacao.
Spun că ăsta nu-i Youssouf Male pe copertă.
Ăsta-i.
Nu-mi amintesc. I-am interogat pe amândoi.
Au greșit oare?
Posibil.
Chestiile astea se întâmplă mereu. Hai să le spunem.
- Sigur. - Să-ți aduci vechile notițe.
Au mai spus că sunt probleme și cu conținutul.
Totul se poate verifica. Nu ar trebui să fie o problemă.
În 15 minute?
Desigur.
El e sau nu?
Tot ce am scris despre Male s-a întâmplat cel puțin unuia dintre ei.
Acesta e Youssouf Male sau nu?
Acest băiat cu cicatrici ce arată ca un munte.
Da, el e.
- Ești sigur? - Da, sunt sigur.
Bun. Doar arată-ne unde-ai notat detaliile.
- Nu pot face asta. - De ce nu?
Pentru că n-am luat notițe în acea zi.
Posibil să nu fie el?
Acest articol a fost despre salvarea oamenilor tineri.
Am vrut să scriu despre toți copii ce i-am interogat.
M-am întors cu un plan pentru asta.
O poveste mult mai agresivă despre corupția acestor agenții.
Dar am crezut că-i prea generală.
Nu spune că are de-a face cu altcineva înafară de tine, Mike.
Ai spus să scriu despre un băiat.
Să sugerez problema printr-un băiat. Un portret personal.
Și aveai dreptate. Aveai absolută dreptate.
Am presupus că ai cercetările necesare.
- Le am, doar că nu pe toate. - Atunci alea nu-s cercetări.
Mike, trebuie să înțelegi cât de periculos e articolul
pentru fundațiile de caritate ce lucrează cu acești copii.
- Să nu mai spun pentru ziar. - Ai spus să-l scriu.
Credeam că va avea succes la un nivel mai înalt.
Am spus să-l scrii, nu să-l inventezi. Nivelul mai înalt este adevărul.
Nu ai avut cercetările, ăsta-i singurul lucru ce contează.
Crezi că aceste lucruri se scriu singure?
Angajezi oameni ca mine să meargă să vâneze.
Așa are acest ziar avantaj competitiv.
- Am profitat de ce-am avut. - Ai mințit.
Doar că nu înțeleg de ce.
Nu-i ca și cum ai avea să ne demonstrezi ceva,
ești un jurnalist excepțional. Pur și simplu mă depășește.
Va trebui să fii sincer cu cititorii, Mike,
însă e puțin cam stânjenitor. Explicând ce-ai făcut.
Știi ce înseamnă asta pentru acei copii?
Pentru articolul scris despre ei, pentru viitorul lor? Pentru viitorul tău?
- Unde naiba ți-a fost capul? - Ajunge, Karen.
Bine. Eu...
Pot să scriu o retragere, dacă asta dorești.
Asta pot să fac. Pot merge... Am să merg acum.
Am să merg și-am să-ți scriu o retragere, dacă asta vrei.
Poți doar să nu printezi scuza?
Dacă printezi scuza, nimeni nu va mai vorbi cu mine.
Poți face asta? Poți să nu printezi scuza?
Te rog?
Te așteaptă un viitor măreț, Mike.
Doar că nu aici.
Doamnelor și domnilor, vă vorbește căpitanul.
Suntem pe cale să începem călătoria spre Bozeman, Montana.
Pentru cei ce se întorc, am vrea să vă urăm bun venit acasă.
Pentru cei ce vizitează Montana pentru prima oară...
Pot să lucrez din nou în vară.
Dacă voi găsi ceva decent.
Pot să întreb universitatea pentru o mărire sau...
- Să iau niște ore. - Nu, voi da eu niște telefoane.
E minunat să te am aici, chiar dacă-i o perioadă scurtă.
Tonya, sunt Mike.
Finkel. Da.
Știu, a trecut multă vreme.
Am ideea asta minunată. Este un articol despre snowboard.
Am să fac poze cu fotograful meu, Chris, așa că va fi...
Dar vorbim de sporturile de iarnă.
N-are nimic de-a face cu ce s-a întâmplat.
Ed, sunt Mike Finkel.
De când s-au decernat premiile, da.
Ed, am lucrat la articolul ăsta
despre trupele speciale din Marină, de când am lucrat la cele de război.
Și arată ca un articol autentic.
Bine, dar cu celelalte articole n-au existat probleme.
De cât timp ne cunoaștem? Nu mă face să te implor.
Bine, dar e 11:30.
Știu că nu poate fi la masă pentru că Playboy nu are deschis până la 11:00.
Înțeleg.
Bine.
Așteaptă. Poftim.
Este în regulă.
- Îmi pare rău. - Este în regulă.
Bună, numele meu e Pat Frato.
Sunt un reporter pentru cei de la The Oregonian.
Știu că te ocupi de problema personală,
dar am vrut să-ți aud părerea despre povestea lui Christian Longo.
- Cine? - Christian Longo? Ucigașul de copii?
Și-a omorât întreaga familie în Newport. Trebuie să fii auzit de el.
L-au găsit în Cancun săptămâna trecută. N-ai auzit?
Nu. De ce-mi spui toate astea?
Atunci când l-au prins, a spus că îl cheamă Mike Finkel,
de la The New York Times.
Dle Finkel?
Așteaptă puțin.
Când l-au ridicat din Mexic, a negat toate acuzațiile,
dar poliția a simțit că au toate dovezile pentru a-l aresta.
A fost un băiat obișnuit, inteligent, sănătos și provenea dintr-o familie bună.
Vine acasă într-o seară și își omoară soția și copii. Nu are nicio logică.
Oricum, acest lucru pare să fie sfârșitul pentru ei.
I-a înecat.
Cu toate că există dovezi că soția și copilul mai mic au fost strangulați.
- Unde-l țin acum? - Penitenciarul din Lincoln.
Va rămâne acolo până când vine ziua procesului, presupun.
Am să pornesc la drum. Am foarte mult de condus.
Dar poți păstra toate alea.
Mulțumesc foarte mult, Pat. Chiar apreciez...
Nu, am vrut să te întâlnesc la fel de mult cum ai vrut și tu. Îți ador articolele.
A spus ceva pentru ce a ales să pretindă că sunt eu?
Speram ca tu să îmi spui asta.
Asta-i o altă problemă de rezolvat.
- Mersi foarte mult. - Da.
Dragă dle Longo:
Sunt Michael Finkel. Mi s-a spus că-mi folosești numele.
Nu pot spune că înțeleg de ce, pentru că nu ne-am întâlnit niciodată.
Dar nu-mi pasă.
De fapt, într-un fel, mă face să mă simt onorat.
Știu că te așteaptă un proces și ai fost instruit
să eviți oamenii ca mine, dar mă întrebam dacă ai vrea să ne întâlnim.
Vezi tu, am trecut și eu printr-un fel de proces.
Și în același timp în care tu mi-ai folosit numele,
ei mi l-au luat.
De atunci, m-am uitat în interiorul sufletului meu.
Am încercat să găsesc un mod să văd cine sunt.
Credeam că poate-mi poți spune cum e să fii eu.
Ai 15 minute. Gardianul va fi acolo supraveghindu-vă.
Fără contact fizic pe timpul întâlnirii, s-a înțeles?
Va fi în cameră cu mine?
Penitenciarul Lincoln nu are des cazuri ca acesta,
așa că primești singura cameră pe care o avem.
Din moment ce este acuzat de crimă multiplă...
Privilegiile de vizită sunt determinate de comportamentul tău,
nu de crimele făcute afară.
- Și cum a fost comportamentul lui? - Al lui Longo? Exemplar.
Mulțumesc că ai fost de acord să ne vedem, dle Longo.
Spune-mi Chris.
- Încântat de cunoștință, Chris. - Asemenea.
Ce notezi?
Scuze. E doar un obicei.
Prima impresie?
Da, prima impresie.
Ce-ai notat?
Ochi căprui.
Nu-i ceva deosebit.
Sunt sigur că 70% din lume are ochii căprui.
Așa cred. Eu nu-i am.
Este o tehnică matematică care va determina
cât de obișnuit ești ca și persoană.
Nu doar după cum pari, ci și după viața ta.
- Pe bune? - După calculele mele, aș spune că...
Sunt destul de normal.
Am fost onest și normal în proporție de 92.88% din timp.
Dar nu puteai să-ți dai seama citind ziarele.
Scriu despre mine și...
- Eu sunt doar o altă... - Parie.
Da. Exact.
De ce eu?
Ai căutat în echipa The Times și ai ales numele ce sună mai amuzant?
Nu, ți-am urmărit întreaga carieră.
Ce?
Mereu am crezut că articolele tale sunt foarte inspiraționale.
Aventuroase.
Felul în care protejezi oamenii care nu pot spune nimic.
Probabil c-am citit tot ce-ai publicat.
Cred c-am simțit că te cunosc.
Așa c-am citit ziarul.
Ai făcut-o?
Ți-aș putea pune aceiași întrebare.
Am să iau asta ca pe un da.
De ce?
Nu știu.
Voiam ca povestea să fie cu două mutări în avans.
Dar în adâncul meu...
Și acum ești aici.
Toate rețelele m-au căutat și...
am avut câteva cereri de la diferite publicații.
- The Times? - Nu încă.
Știu că sunt de mare folos oamenilor ca tine.
Și nu s-a spus încă nimic.
Dar majoritatea jurnaliștilor
sunt interesați să scrie doar ceea ce cititorii vor să vadă.
Nu vor să-și umple timpul să afle adevărul despre ce s-a întâmplat.
Dar poate că acum, nu contează.
Normal că contează. Adevărul contează mereu.
Mereu a părut să conteze pentru tine.
Când eram tu, nu cred că am fost vreodată atât de fericit.
Crezi că-ți poți imagina fiind eu?
Longo! A expirat timpul.
Bine. Mike.
Am să-ți spun partea mea. Doar ție.
Dar știu că în cele din urmă o să vrei să scrii despre asta,
așa că o să am nevoie de două lucruri în schimbul poveștii.
Ce dorești?
Am nevoie de cuvântul tău
că nu vei spune nimănui ce îți voi spune decât după proces.
Și în schimb, am să-ți acord acces exclusiv.
- Bine? - Promit.
Dar dacă scriu despre tine, poate n-o să-ți placă ce citești.
Înțeleg.
Care-i a doua chestie?
Vreau să mă înveți să scriu.
- Ăsta e el? - Da.
Poate că nu o să mai auzi de el.
Am să aud.
- Cred că are încredere în mine. - Tu ai în el?
- Nu fă asta. - Ce?
Crezi că după ce s-a întâmplat nu am verificat raportul poliției?
Aceasta e o șansă ce apare o singură dată în viață.
Nu vezi acest lucru ca pe o a doua șansă?
Dragă Mike:
Să scriu ce știu?
Atunci, uite o listă a tuturor lucrurilor ce le-am făcut greșit în viață,
așa poate voi înțelege mai bine cum am ajuns aici.
Tatăl meu a fost un om strict. Am furat o dată un pumn de monede...
Ne-am căsătorit de tineri și apoi ne-am zbătut să trăim.
Și în cele din urmă, pentru că le plăcea ce făceam,
m-au făcut director executiv. Am luat însă niște decizii proaste
cu privire la cheltuirea banilor. Am călătorit foarte des...
Copii au venit pe neprevăzute.
Nimeni nu îți spune cât de greu e când ai copii.
M-am zbătut să le ofer cele necesare. Trebuia să fac asta. Indiferent de ce.
Aceștia au fost anii cei mai grei în America.
Indiferent unde călătoream, nu găseam niciodată destul
pentru a le oferii ce meritau cu adevărat.
A trebuit să ne pierdem casa.
Am mers din Ohio până în Oregon. Stăteam prin moteluri.
Făcând parte din Martorii lui Iehova a fost o binecuvântare în viața mea,
pentru că acolo mi-am întâlnit soția.
Timp de două luni, a trebuit să dormim în depozit.
Am rămas fără bani. Rușinea este o emoție teribilă bărbatului.
Să îți pierzi demnitatea în fața soției și-a copiilor...
Acceptam tot ce era de lucru. Am stat 4 luni în Starbucks,
făcând cafea pentru copiii și oamenii ce obișnuiau să lucreze pentru mine.
Mașina a cedat, așa că a trebuit să o tractez.
Toți prietenii mei mergeau la facultate.
Noi ne învățăm copiii cum să umble.
Aș vrea să fi mers la facultate. Mă simțeam bine s-o fac fericită pe M.J.
Când mă gândesc la acea noapte groaznică,
e ca și cum m-aș uita la acuarelă.
Liniile sunt clare, dar marginile pălesc
lăsând urme și pete.
Totul după aceea...
a fost sumbru.
- Cat timp vei fi plecat? - Două zile.
- Care a fost numele ei? - A soției?
- MaryJane. - Și-a copilului?
Madison.
Câți ani avea?
Avea doar 3 anișori.
- Știu ce fac. - Știu.
- Ai grijă. - Te voi suna.
Te iubesc.
Aici e?
- Al doilea etaj, cea din stânga. - Putem s-o vedem?
E complet goală, poliția a golit-o.
Dar pot să-ți arăt unde au fost găsiți.
Conform legistului, MaryJane și Madison
au fost bătute și ștrangulate și apoi închise în două valize
cu 5 greutăți legate de ele și aruncate aici,
rupând țeava de apă în timp ce mergeau la fund, am anunțat dimineață
și din această cauză, canalul a fost verificat următoarea săptămână.
- E în văzul tuturor aici. - Știu. O nebunie.
Zach și Sadie sunt duși 24 de km în sud
și aruncați în apă în Waldport, aici.
De ce să conduci 24 de km să arunci două corpuri la marginea orașului?
Nu crezi că e ciudat?
Poate ceva din el a vrut să fie prins.
- Atunci de ce-a fugit? - Cred că s-a răzgândit.
Aici e unde i-a aruncat.
Nu-i destul de mare diferență să-i omoare, dar s-au înecat.
Decât dacă răceala i-a făcut să intre în stop cardiac.
A fost cu mult sub 0 grade în acea seară.
- A făcut un lucru groaznic. - Dacă a făcut asta.
- Dacă? - O să pledeze nevinovat.
Cum de știi asta?
- Mi-a spus. - Ai vorbit cu el?
- L-am întâlnit. - De ce?
Am vrut să aud partea lui.
Nu-s sigur că Christian Longo merită să i se facă publică povestea.
Toată lumea merită să li se audă povestea.
Mămico!
Știu că ai făcut-o.
Știi și tu.
Nu știm cum sau de ce, doar cele trei cuvinte.
Pot fi rostite foarte ușor.
Nu pot acum.
Îmi pare rău.
Chris, scrisoarea ta a fost un lucru extraordinar.
Dar această poveste între noi doi, nu pot să scriu din ea un articol.
Dar aș putea scrie o carte.
Pe bune?
Dar dacă vom scrie așa ceva împreună, ceea ce-mi spui, nu cum, e important.
Știu. Doar că...
tu scrii atât de frumos, te pricepi la cuvinte și vreau și eu asta.
Mă inspiră. Am nevoie de asta.
Bine.
Facem un pact.
Îți voi da niște ponturi și tu răspunzi la o întrebare.
- Bine. - Bun.
La pagina 23 ai scris așa:
"Când mi-am pierdut poziția ca agent, MaryJane a crezut c-am făcut-o intenționat,
dar niciodată nu am spus că e o slujbă ce nu o vreau."
E dublu negativ, "niciodată nu am spus că nu vreau."
- Bine. - Dublul negativ e slab.
În jurnalism am fi scris așa: "A fost o slujbă ce o doream."
Înțeleg. Două negative nu fac un pozitiv.
Bine.
Rândul meu.
Bine.
De ce te-ai cuplat cu acea nemțoaică în Mexic?
- Cum de știi despre asta? - Am vorbit cu ea.
Nu știu.
Sufeream atât de mult,
era ca și cum vechiul Chris Longo era mort.
Dar te-ai culcat cu ea din prima seară.
Nu știu.
Așa spune ea.
Chris, ai făcut ceea ce spun că ai făcut?
Mi-am iubit familia.
Am vrut tot ce-a fost mai bun pentru ei.
Îmi pare rău, Mike. Nu pot face asta acum.
Ce nu poți?
Nu îți pot spune ce s-a întâmplat cu adevărat.
Bine.
Atunci...
Atunci de ce ai mers în Mexic imediat după ce au fost găsite?
Trebuie să înțelegi că asta te face incredibil de vinovat.
Câteodată, trebuie să faci sacrificii
pentru a proteja ceva mult mai important.
Chris, dacă ascunzi ceva de mine, am să aflu.
Cu asta mă ocup eu. Caut peste tot.
De ce i-ai omorât?
Nu i-am omorât.
O parte e crimă în sine și o parte e greșeala mea.
Chiar e vorba despre scrierea în sine.
Și ești sigur că e o carte întreagă nu un articol?
- Chiar crezi că e de ajuns pentru o carte? - E o carte, cu siguranță.
Nu o să aflăm mai târziu că e ca și povestea africanului?
Îți imaginezi cât de dificil ar fi asta pentru noi.
Desigur. Și eu...
Nu ai de ce să îți faci griji.
Toate probleme au apărut deodată și aveam economii pe 5 luni.
- Așa că mă angajam pe unde puteam. - Atunci ai început să furi?
Știi despre asta?
Au fost chestii minore. Mâncare, haine, scutece.
Cărți.
Acel ursuleț găsit asupra lui Madison,
cu corpul ei. Inițial a fost al lui Zach.
Și a fost înmânat lui Sadie și apoi lui Madison.
Asta pentru că nu am putut să cumpăr jucării noi.
Ce fel de ratat nu poate să...
Asta spune mai multe despre tine decât orice.
Da?
Exact asta aș vrea să folosesc în carte.
Chris, nu e ușor să te înțelegi cu cineva care e acuzat de patru crime.
Dar toți înțeleg nevoia unui copil de a avea o jucărie.
Și partea cu ursulețul... E ca și cum a murit odată cu ea.
Nu m-am gândit niciodată așa.
Acesta e carnețelul meu din Africa. Trebuie să vezi asta.
Uite.
Ciudat.
Doi oameni, aceiași vârstă, lumi complet diferite, educații diferite,
dar totuși... e ceva similar legat de noi.
Și ceea ce scrie uneori este complet... copleșitor.
Crezi că e inocent.
Nu presupun nimic.
Am să spun un cuvânt și apoi vom scrie primul lucru ce ne vine în minte.
- Nici să nu te gândești. - Bine.
Bine? Viitorul.
Viitorul?
Am scris, "mereu o altă oportunitate."
Nu am scris nimic.
Bine, încearcă tu acum.
Dragoste.
"Ceva în care dau mereu cu bâta în baltă."
Trist dar adevărat.
Ciudat, pentru că la "dragoste" am scris "Mike și Jill."
Ce?
Cred că mă uitam la tine și credeam că scrii despre ea.
Poate că asta faci, într-un fel.
Credeam că vei scrie "M.J."
N-am putut.
De ce nu?
E prea complicat.
Cum a fost?
Frumoasă.
De ajutor. A fost o mamă minunată.
Fidelă.
Am făcut un pact cum că nu ne vom minții niciodată.
Era foarte important.
Cred că îți lipsește.
Da.
A fost ca oceanul.
Cum așa?
Era profundă.
Unduioasă.
Câteodată furtunoasă.
Foarte drăguț.
Hai să mai facem încă una.
Bine, dar sunt foarte grele.
E bine că e greu. De asta e un exercițiu bun.
Bine.
"Minciuni."
"Minciuni?"
- Sunt un mincinos? - Da.
Eu sunt un mincinos?
Mi-ai furat identitatea.
Am fost în Mexic. Pe cine trebuia să aleg?
Nu știu. Dr. Seuss.
Nu, trebuia să aleg pe cineva de care nu știa nimeni.
Îmi pare rău.
Nu, e în regulă. Știu că sunt un nimeni.
Nu și pentru mine.
Știai că numele lui adevărat a fost Theodor Geisel?
Da. Dr. Seuss. Da, știam asta.
- Știai asta? - Am fost născut în Wisconsin.
E un parc acolo cu toate statuile caracterelor dr. Seuss.
M-ai depășit. Impresionant.
Am copii.
Am fost în Seussland.
A expirat timpul.
Bine, prietene.
Mersi, Mike.
Să mergem.
Cu cât discut mai mult cu el,
cu atât aflu că a fost cel important lucru la care am lucrat până acum.
- Și ai un titlul în minte? - "Poveste Adevărată, " cred.
"Poveste Adevărată." Și când crezi că ne vei putea da ceva?
Curând. Foarte curând.
Hai să terminăm aici, Shortstop.
Schortstop.
E porecla mea.
Lungpleacă.
Scurtoprire.
Shortstop.
O să-i acordăm o dedicație.
Dedicație...
Pentru carte. "Pentru Shortstop." Ca o "ascundere."
Cum adică?
O "ascundere" e când un scriitor pune un mesaj secret pentru cineva special.
Ca o glumă privată.
Super.
Mama ar fi mândră.
Chris, dacă ești găsit vinovat, nu-ți pot da niciun ban pentru carte.
Chiar dacă aș vrea, legea nu-mi permite.
Înțeleg.
Atâta timp cât speri că nu sunt.
Ce anume?
Vinovat.
Mulțumesc.
Doar ce-am vorbit cu HarperCollins.
Și?
Mi-au oferit un avans de 250.000$.
Spun că exact de asta au nevoie. Adoră ce-am scris.
Sunt foarte încântați și vor să semnez cât mai repede.
- Și ți-a spus întreaga poveste? - Mi-a spus ce aveam nevoie.
A făcut-o?
Nu știu.
Poți avea grijă cu ele, te rog?
- Scuze. - Nu-i nimic.
Doar că vreau să le trimit o copie a primelor capitole.
- Ești bine? - Da.
Mă bucur că totul s-a rezolvat.
Ar trebui să fii mândru.
Ce-ai mai făcut săptămâna asta?
Mă gândesc să pledez vinovat pentru tot, ca să terminăm odată.
Oamenii vor crede ce vor să creadă. Nu contează ce spun eu.
Chris, haide, dintre toți oamenii, știu cum e să eviți adevărul.
Dar sunt destul de isteț să știu o a doua șansă când o văd.
N-am recunoscut asta nimănui, nici măcar lui Jill,
dar pentru lucrurile pentru care am fost concediat, le-am făcut.
Când am scris povestea despre Africa, nu mi-am încurcat notițele.
N-am combinat persoanele din greșeală.
Știam ceea ce fac.
Știam că cititorilor le pasă mai mult dacă credeam că toate aceste lucruri
s-au întâmplat unui singur copil în loc de cinci.
Și aveam nevoie ca oamenilor să le pese.
Am fost atât de captivat să spun o poveste grozavă
încât am uitat complet obligația față de adevăr.
Nu fă aceiași greșeală ca și mine.
Dacă acoperi pe cineva, dacă minți pentru ei,
vei crede că-i mai ușor, dar te va mânca pe interior.
Te va distruge.
Aceasta este audierea Statului Oregon împotriva lui Christian Michael Longo,
numărul cazului VRN1641.
Inculpatul este prezent și reprezentat?
Da, Onorată Instanță.
Inculpatul să se ridice.
Dle Longo, am să trec peste acuzații una câte una...
în ordinea catalogării lor.
Pentru moartea lui Zachary Longo, cum pledezi?
Clientul meu pledează nevinovat.
Pentru moartea lui Sadie Longo, cum pledezi?
Clientul meu pledează nevinovat, Onorată Instanță.
Mike Finkel. Sun în legătură cu cazul numărul 641,
încă mai e la audiere? Cum a fost?
Pentru moartea lui MaryJane Longo, cum pledezi?
Clientul meu pledează vinovat.
Pentru moartea lui Madison Longo, cum pledezi?
Clientul meu pledează vinovat.
Liniște în sală.
Dle Longo,
realizezi cât de confuz este tribunalul după aceste pledări.
Și dacă nu ai fost sfătuit să spui altceva,
te așteaptă minim o sentință pe viață.
Da, dle, înțeleg.
Ai întrebări?
Nu.
Dar, Mike, ai spus că va pleda nevinovat pentru toate acuzările.
Știu.
Și cum de toate ziarele din țară acoperă povestea,
doar tu pari să te afli în ceață.
Da, îmi dau seama de asta.
Mike, avem nevoie de cuvântul tău că ne vei da ceva de bază.
Fără așa ceva, nu avem o carte.
Băga-mi-aș!
Ce faci?
- Ce faci? - Mike...
Mi-ai spus că ești nevinovat.
- Îmi pare rău pentru asta. - Ar trebui să-ți pară rău, Chris.
Cine pledează vinovat pentru două crime și nevinovat pentru celelalte două?
- Uite, eu... - Prostule.
Chris, nu înțeleg.
Și se pare că nu ai niciun interes să-mi spui adevărul,
atunci de ce ar trebui să cred un cuvânt din ce îmi spui?
Câteodată adevărul e de necrezut. Dar asta nu înseamnă că nu-i adevărat.
Despre ce naiba vorbești?
Te auzi? Oprește-te. Spune-mi ceva real!
Mike, aș vrea, dar nu pot. Nu e vorba doar despre mine.
- Cine? Pe cine protejezi? - Nu pot spune.
Știu bine cum e să ai încredere în surse.
Dacă e cineva care să știe despre asta, eu sunt acela.
Dar e diferit aici. Au trecut luni de zile.
Întreaga reputație îmi este în joc sau ce a mai rămas din ea.
Mike, ești un prieten bun.
Și îți datorez atâtea lucruri.
Atât de multe.
Mike, nu renunța la mine.
Scriindu-ne a fost singurul lucru ce m-a făcut să continui.
Cum te-ai simțit să scrii despre familia ta?
A fost greu.
Procesul pentru crimele lor începe mâine. Îți sugerez să te gândești la ei.
Mă gândesc la ei în fiecare noapte.
Dl Finkel?
Numele meu e Greg Ganley,
sunt un anchetator al Departamentului de Justiție din Oregon.
Am să asist biroul acuzării împotriva lui Christian Longo.
Bine.
Mă întrebam dacă putem să discutăm puțin.
- Sigur. - Bun.
Vrei să mergem în altă parte? Undeva mai privat?
- Da. - Mersi.
Știu că ai comunicat cu dl Longo.
Poate că e sincer cu tine cu privire la proces, nu știu.
Dar vreau să îți cer ajutorul.
Ca să putem avea puțină dreptate.
Cum să te ajut?
Spune-ne despre ce ai discutat cu dl Longo.
Lasă-ne să vedem scrisorile sau să auzim discuțiile dintre voi.
Nu pot face asta. I-am promis lui Chris.
Lasă-mă să îți spun cum stă treaba.
Cooperarea ta ar putea face diferența între eliberarea și condamnarea lui.
Eliberare? Despre ce vorbești? A pledat vinovat.
Nu. Noi credem că încearcă să ducă juriul în eroare,
totul fiind parte dintr-un plan de-al lui.
Dacă poate să pună destul dubiu în mintea juraților, a câștigat.
Știu că nu are nicio noimă acum,
dar am văzut mulți criminali în tribunal.
Majoritatea timpului, arată ca niște vulpi încolțite, sălbatice și confuze.
Longo are acest calm.
Știe ceva.
Cred că avem de-a face cu un om extrem de periculos care a mai omorât înainte
și va omorî din nou dacă i se permite. Ce vei face pentru noi?
Încerc să te fac să te simți prost sau vinovat pentru a vorbi cu mine.
Plasez mingea pe terenul tău, să spun așa.
Chiar vei fi omul care l-a eliberat?
Ți-ai făcut datoria. Acum e timpul justiției.
Nu te pot ajuta.
Pot întreba de ce?
Pentru că nu vrei să împarți ceea ce ai aflat?
Vrei să păstrezi totul pentru tine?
Bine.
Am zis ce am avut de spus.
De ce nu îmi dai un telefon dacă ai probleme cu somnul.
Jill. Mă bucur să te întâlnesc.
Să îți întâlnesc vocea.
- Chris? - Exact.
Am încercat să dau de Mike, dar nu am dat de el la telefon, așa că...
Mă întrebam dacă poți să îi transmiți un mesaj pentru mine?
Bine.
Spune-i doar că avocatul mi-a spus că
poate să-i facă rost de un loc la procesul de mâine. Bine?
Sigur.
Minunat. Chiar mă bucur să vorbesc cu tine, Jill.
Mike e un băiat foarte drăguț.
Și a fost un prieten adevărat pentru mine.
Sunt sigur că e așa cu toată lumea.
Nu, cred că ești special.
Da, exact.
Pare că ne cunoaștem de foarte multă vreme.
Și el chiar te iubește.
Chiar dacă nu lasă să se vadă acest lucru.
Ți-a spus ție asta?
Da. Îmi spune totul.
Viața în Finkelwood,
colecția lui de discuri,
vechiul tău pian,
cada pe care ați cumpărat-o împreună.
Tot despre asta discută.
E ca și cum aș scrie o carte despre el, nu invers.
Știu că se află sub multă presiune.
Cred că e foarte greu pentru tine să îl vezi atât de preocupat.
Nu ști nimic despre mine.
Însă așa se simte.
Nu vreau să te fac să te simți stânjenită.
Sper doar că putem să fim prieteni.
Chiar aș vrea asta.
Mike înseamnă atât de mult pentru amândoi.
Mi-a expirat creditul. Poți să îl anunți?
Sigur.
Mersi, Jill.
Stau în fața Tribunalului din Lincoln,
unde avocații acuzării spun că vor căuta pedeapsa cu moartea pentru Longo,
care a fost acuzat cu crimă de gradul întâi pentru omorârea soției lui...
Luați loc.
16 decembrie.
E o noapte despre care vom vorbi foarte mult.
A fost noaptea în care această femeie și acești copii au trăit.
MaryJane Longo, 34 de ani.
Zachary Longo, 4 ani. Sadie Longo...
În timpul interogării, l-am întrebat ce s-a întâmplat cu familia.
A spus că i-a trimis într-un loc mai bun.
Un loc mai bun? La ce crezi că s-a referit?
Crezi că și-a omorât familia?
- Asta trebuie să fie, sau că... - Obiecție.
Se respinge.
O mașină pe pod la ora 4:30 dimineața?
Am trăit acolo întreaga viață și e destul de neobișnuit.
Oricum, am auzit câteva aruncături în apă.
Așa că l-am sunat și l-am întrebat ce s-a întâmplat.
A spus că nimic.
- Poți să îl recunoști pe acel bărbat? - Da.
Poți să îl arăți cu degetul?
Să se filmeze cum martorul arată către inculpat.
Îl cunoști pe inculpat?
- Da, îl cunosc. - Cum de îl cunoști?
Sunt managerul de la Starbucks, locul unde a lucrat.
- Cat timp a lucrat pentru tine? - Cam două luni.
- Când l-ai văzut ultima oară? - 17 decembrie.
Dimineața, a venit să lucreze după ce a întârziat o oră.
Asta a fost la o zi după crime.
- Da. - A spus ceva?
A spus că soția lui a plecat cu un alt bărbat.
Un reporter.
- Cum a părut? - Ca de obicei.
Foarte calm.
Foarte rece.
Susții că-l cunoști pe inculpat. Când l-ai văzut ultima oară?
Pe 19 decembrie.
19 decembrie. La două zile după crime?
- Da. - Ce făcea?
Juca baschet.
Juca baschet la două zile după ce soția și copii lui erau omorâți?
Da. Am mers la aceiași sală.
Nici unul din copii nu a arătat dovezi
cum că s-a luptat cu un atacator,
ceea ce sugerează că au avut încredere în criminal.
Atât Zachary cât și Sadie au avut plastelină sub unghii.
Unghiile lui Sadie au fost date cu un lac turcoaz,
același lac ca pe unghiile lui MaryJane.
Cel mai probabil și le-au făcut împreună.
Madison... a fost găsită în valiză.
Zgârieturile de aici indică faptul că
Madison și-a revenit înainte să se înece.
12 vene capilare faciale se rup în timp ce se zbate pentru aer.
Corpul lui MaryJane a fost găsit în această valiză.
Acesta a fost un act violent și frenetic.
Un atac feroce.
Gâtul i-a fost rupt.
Cu toate că pare că s-a întâmplat după ce a murit,
când a fost forțată în valiză.
Avocații acuzării se retrag, Onorată Instanță.
Atunci vom începe cu primul martor al apărării,
Christian Longo, mâine dimineață.
Tribunalul amână acest proces până mâine dimineață la ora 10:00.
- Îmi pare foarte rău. - Pentru ce?
Trebuie să fie o zi incredibil de dificilă pentru familia ta.
De ce vorbești cu mine? Ai nevoie de asta pentru cartea ta?
- Nu, din contră. - Dar tot o să o scrii?
- Am o promisiune ce trebuie respectată. - Ai avut de ales
dintre atâtea povești de spus dar totuși ai ales-o pe a lui.
De fapt, el m-a ales.
Îți alegi ziua de nuntă, dle Finkel, numele copiilor tăi.
Lucrurile importante. Nu te-a ales. Te-a folosit.
Dumnezeule.
În noaptea de 15 decembrie,
ai fost sincer cu ea cu privire la datorii?
Poate c-a fost prea mult, dar da, i-am spus totul.
A avut lacrimi în ochi.
Dar am vrut să pun totul pe masă.
Continuă.
Așa că i-am spus.
I-am spus că nu am plătit apartamentul.
Și că va trebui să ne mutăm din nou.
I-am spus despre cum am falsificat semnătura tatălui său cu privire la carduri.
Despre cecurile falsificate. Despre furtul dubiței.
Cred că asta a durut-o cel mai mult.
I-am dat-o la aniversarea noastră.
Mereu și-a dorit una.
Cum a reacționat când i-ai spus?
A fost destul de zdruncinată.
Când i-am spus despre dubiță, m-a lovit.
Zbiera că ar trebui să ies din casă, să plec și s-o las singură.
Nu am văzut-o niciodată așa.
Zach și Sadie dormeau un sufragerie și eu...
am mers și m-am alăturat lor.
Când m-am trezit, era dimineață.
Am făcut micul dejun copiilor. Apoi am mers s-o văd pe MaryJane.
Dormea împreună cu Maddie.
Când am trezit-o, s-a năpustit asupra mea și a mers la baie.
Așa că am luat-o pe Maddie și am stat cu ea și copiii în sufragerie.
Am făcut niște animale din plastelină.
Și se apropia ora când trebuia să merg la servici.
Așa că am zis să sun să mă dau bolnav,
dar MaryJane a spus că trebuie să merg pentru că avem probleme financiare
și nu ne permitem alte zile libere.
Așa că m-am îmbrăcat și am mers la servici.
Și...
Mi-am făcut griji întreaga zi.
Dar când am ajuns acasă,
ușa a fost deschisă.
Ea era înăuntru.
Purta doar halatul.
Și nu vorbea deloc.
Și apoi s-a prăbușit.
Am întrebat-o ce s-a întâmplat.
Și eram destul de iritat pentru că nu-mi răspundea.
Ea doar suspina.
Așa că am mers în dormitor să mă schimb
și atunci...
Atunci am văzut-o pe Madison.
Era încâlcită în cearșafuri.
Părea bolnavă. Toată era vânătă.
Nu se mișca.
Așa că am mers la ea și am mișcat-o.
Atunci mi-am dat seama că e rece la atingere.
Foarte rece.
Și eu nu credeam...
Nu credeam că se întâmplă așa ceva.
Apoi am mers în sufragerie.
Am luat-o pe MaryJane și am pus-o pe picioare.
Și am zbierat la ea,
"Ce s-a întâmplat cu Maddie? Ce se întâmplă cu ea?"
Și apoi mi-am dat seama... cum e cu Zach și Sadie?
Și când le-am rostit numele, MaryJane a luat-o razna.
A început să mă lovească cu pumnii.
Și eu spuneam,
"Trebuie să te stăpânești. Trebuie să-mi spui ce s-a întâmplat."
Încercam s-o scutur.
S-a uitat direct în ochii mei.
Și apoi a spus,
"Tu ai făcut asta. E doar vina ta."
Și nu știam la ce se referă.
Și apoi a spus,
"Tu ai făcut asta. Tu ne-ai omorât."
Și am ținut-o lipită de perete și încercam s-o fac să-mi spună unde sunt copii.
O împingeam în perete, forțând-o să îmi spună.
Dar mi-am pierdut controlul și eram atât de nervos...
Ce a spus?
A spus că sunt în apă.
Liniște în sală, vă rog.
A spus că sunt în golf.
Și-a căzut la podea.
Iar eu... am luat-o de gât.
M-a prins de antebraț.
Dar m-a lăsat s-o fac.
Și știu că așa a murit.
Ce ai făcut după aceea?
Am mers și am luat o valiză mare și una mică.
Și am pus-o pe MaryJane în valiza cea mare.
Și am vrut să fac la fel și cu Madison...
Mi-a stat inima în loc. Pentru că ea încă respira.
Nu foarte bine, dar respira.
Așa că am întins-o pe jos.
Și...
chiar dacă ea respira, eu am considerat-o moartă.
Nu era nimic din ce puteam face pentru ea.
Nimic.
Așa că mi-am pus mâinile în jurul gâtului ei mic.
Și am strâns.
Puteam să simt cum se scurge viața din ea.
Și apoi a respirat din nou.
Așa că am strâns mai tare.
Și apoi am realizat că nu pot...
că nu pot să o pun așa în valiză. Era prea mare valiza.
Am vrut să fie confortabilă.
Așa că am pus niște haine sub ea.
I-am pus toate lucrurile favorite.
Toate lucrurile ce o făceau fericită.
Și ursulețul ei favorit.
A fost de parcă ursulețul de pluș a murit când a murit și ea.
Și apoi am luat valizele și le-am dus în golf... și le-am pus în apă.
Și am mers pe pod.
Și eu... doar am stat acolo gândindu-mă la copii mei.
De ce crezi că ar fi făcut asta?
De ce nu a luat copii și să plece?
Cândva mi-a spus că...
dacă am să o părăsesc vreodată, nu ar putea să meargă mai departe.
Și făcând asta...
poate că încerca să îmi arate cât de mult am însemnat pentru ea.
Poate a crezut că ar putea face ceva bun
din două lucruri ce erau rele.
Ca un dublu negativ.
Apărarea se retrage.
Proces amânat.
Am ceva pentru tine. Discuțiile mele cu Longo.
Uite.
Am peste 100 de scrisori acasă. Aceasta are 80 de pagini.
Ar trebui să te uiți peste ea.
- I-ai răspuns înapoi? - Câteodată.
Amici de pixuri.
Ai face bine să te uiți tu la ele. O să ai nevoie de ele pentru carte.
Sunt dovezi solide.
Poate vrei să vezi cum arată dovezile solide la mine în birou.
Dar poți să le pui la o parte. S-a terminat.
Dacă mă puneai să depun mărturie, le-ai fi vrut.
Aș fi putut influența jurații.
Da, știu.
Dacă e găsit pentru omor prin imprudență, ar ieși în câțiva ani.
Dar în final, n-ai fi fost un martor destul de bun, nu ești credul.
Ai trecut și tu printr-un proces de-al tău.
Și verdictul a fost că ești un mincinos.
Am face bine să sperăm că jurații vin cu aceiași concluzie legată de el.
Credeam că ești mai înalt.
De ce?
Nu știu.
Poate că de ce se uită în sus la tine.
Nu. Eu mă uit la el.
Îți este frig?
Nu, îmi este bine.
E bine?
Speram ca tu să îmi spui.
Nu mai vorbim așa mult.
Suntem doi.
Nu am mai văzut o femeie de multă vreme.
Uitându-mă la tine e... ca și cum aș vedea oceanul.
Sunt mai degrabă o baltă.
Pot să-ți cânt ceva?
"Se la mia morte brami."
"Dacă poftești moartea mea."
Carlo Gesualdo a scris-o în 1611,
după ce și-a omorât soția și noul născut.
Soția lui a avut un amant.
Așa că i-a vânat cu un cuțit de vânătoare.
A înjunghiat-o de multe ori pe toată suprafața corpului.
Și cum sângera pe podea, l-a forțat pe amant s-o dezbrace
și să își pună rochia ei plină de sânge, să se facă de râs.
Înainte să îl împuște în cap.
Apoi a mers sus și și-a bătut noul născut dând cu el de marginea pătuțului.
Melodia e atât de frumoasă încât mă face să uit de el,
ascultând ceva compus de un om care...
care a spart capul copilului său de o bucată de mobilier.
Dar nu e chiar așa.
Vezi tu, Mike vrea să încerce să te înțeleagă.
El crede că dacă te înțelege, atunci se înțelege pe el însuși.
Dar eu nu vreau să te înțeleg deloc.
Ești un criminal.
Omori femei și copii.
Ești un narcisist care urăște fiecare secundă de atenție
ce nu îți este acordată.
Sunt aici să îți spun că orice te așteaptă,
nu vei scăpa niciodată de ceea ce ești cu adevărat.
Membrii juraților, ați ajuns la un verdict
în cazul statului Oregon împotriva inculpatului, Christian Michael Longo?
Da, Onorată Instanță.
Să se spună verdictul.
Pentru omorârea lui Sadie Longo, cum găsiți inculpatul?
Vinovat, Onorată Instanță.
Pentru omorârea lui Zachary Longo, cum găsiți inculpatul?
Vinovat, Onorată Instanță.
Pentru omorârea lui MaryJane Longo, inculpatul să primească pedeapsa cu moartea?
La această întrebare, jurații au răspuns "da".
Pentru omorârea lui Madison Longo, Zachary Longo și Sadi Longo,
jurații au răspuns "da".
Jurații sunt liberi.
Bun.
S-a terminat. Am să fiu afară.
Liniște.
Liniște în sală.
Dl Longo,
ai avut oportunitatea să scutești rudele victimelor tale
de atâta durere prin recunoașterea adevăratei crime comise.
În schimb, ai manipulat acest tribunal cum ți-ai manipulat familia
în ciuda dovezilor copleșitoare împotriva ta.
Dând vina pe soția ta pentru omorârea propriilor copii,
a fost o trădare grotescă a amintirii ei.
Trebuia să îți dai seama că nimeni nu te va crede.
Și sincer, ești un mister pentru mine.
Cu voia Domnului, așa vei și rămâne.
Te pun în custodia departamentului de corecție din Oregon
unde te așteaptă pedeapsa cu moartea.
Tribunalul se retrage.
Știam că vei veni.
Arăți bine.
Încă scriu.
Nimeni nu mi-a scris nimic la început.
Și trebuie să devin mai bun, pentru că am două cereri în căsătorie.
Mult noroc cu asta.
Singurul lucru bun ce a ieșit de aici e că am apucat să te întâlnesc.
Și chiar și cu asta am dat-o în bară.
Regret.
Și eu.
Da.
De asta mi-ai scris?
Ești pregătit? Să spui adevărul?
L-am spus.
Am omorât-o pe MaryJane.
Când am ajuns acolo în acea seară, a încălecat patul
și ținea apăsată o pernă pe saltea.
Sub ea, am văzut-o pe Madison. Luptându-se.
Nu știam de ce a făcut asta,
dar am fost nervos pentru că se răzbuna pe fiica noastră.
Și apoi am cedat. Am luat-o razna, Mike.
Poate că i-am omorât pe Zach și Sadie, dar nu-mi amintesc.
Nu-mi amintesc nimic.
Nici măcar nu-mi amintesc pe care am omorât primul.
Parcă s-a șters memoria.
Primul lucru ce mi-l amintesc e că m-am trezit în aeroport.
Ai leșinat?
Știi că asta se poate cataloga ca nebunie temporară.
Am un nou avocat. Face apel.
E bună dovada. Dar nu are nicio noimă.
Chiar dacă MaryJane ar fi vrut să o omoare pe Madison, putea s-o facă toată ziua.
De ce a așteptat să te întorci acasă ca să o prinzi în act?
Ori așa a vrut ea ori a luat-o razna. Nu se poate ambele.
Singurul lucru ce are sens este o intrare prin efracție.
Ai venit acasă, i-ai găsit pe toți morți, te-ai panicat.
Ai crezut că cineva vrea să îți însceneze.
Așa că ai aruncat corpurile și ai fugit.
Dar altcineva le-a omorât. Este posibil?
Poate.
Nu, nu e posibil.
Nimic din ceea ce spui nu va fi de ajuns pentru că sunt doar minciuni.
I-ai omorât, bolnav nenorocit. I-ai omorât pe toți.
Avocatul tău m-a chemat pentru un apel.
Mi-a cerut să stau în boxă și să depun mărturie pentru tine.
Primul lucru ce îl voi spune e să verifice minciunile.
Să se uite după nebunie temporară.
Să se uite la autoapărare. Să se uite după un intrus.
Să se uite la toate minciunile pe care le rostește.
Cum merge cu cartea, Mike?
Cum merg vânzările?
Nu trebuia să o termini. Dar ai terminat-o.
Pentru că nu te-ai putut abține.
- Nu suntem diferiți. - Ba da, suntem.
Toate aceste povești... știi ce? Nimeni nu le mai ascultă.
Doar o persoană.
Tu, Mike.
Sunt cel mai important lucru care ți s-a întâmplat vreodată.
De acum încolo, vei fi persoana
care a vorbit cu tipul ce și-a omorât familia.
Și asta-i tot.
Și dacă îmi deschid gura, vii aici fugind.
"L-am urât."
"L-am urât în felul în care poți să urăști pe cineva
de care îți pasă cu adevărat."
"Eram fascinat de Longo."
"Dar am fost și prostit de el."
"A fost condamnat la moarte."
"Și am avut sentimentul că am supraviețuit unui lucru."
"Unei furtuni."
"Cu toate că eram în viață și intact, doar cu asta am mai rămas."
Mulțumesc.
Dacă se poate, dle Finkel, publiciștii tăi au spus că te putem întreba ceva.
Știu că sunt mulți ce vor să îți pună întrebări. Nu-i așa?
Da?
Dle Finkel, credeți că va omorî din nou, în închisoare poate?
Mă îndoiesc. E închis.
Va trebui să-l țină legat? Cu curele și chestii?
Nu.
Într-un top 3, unde l-ai pune pe criminalul Longo, dle Finkel?
După Ted Bundy? Ed Gein?
Dle Finkel, pot să vă întreb ceva?
Regretați că l-ați contactat?
Ce vrei să spui?
Mi se pare că Christian Longo și-a pierdut libertatea, dar...
auzindu-te citind astăzi,
mă întrebam ce ai pierdut și tu.
Mike Finkel nu a mai scris niciodată pentru The New York Times.
Încă locuiește în Montana cu Jill și cei trei copii ai săi.
Un an mai târziu, Christian Longo a recunoscut că și-a omorât familia.
De la sentința de moarte, a reușit să trimită articole diferitelor agenții.
Inclusiv The New York Times.
Mike și Christian încă vorbesc, în prima duminică din fiecare lună.
Traducerea și adaptarea Richard Nasta